Jag åker.
Jag kommer att sakna dig.
Var stark, okej?
Hej.
- Hur mår du? - Jag är glad att se dig.
Jag ser det. Du har stånd.
Kom in. Det är inte konstigt att grannarna klagar på mig.
Du minns väl Truman? Han bits inte.
Truman, din farbror är rädd för dig.
- Var är ditt bagage? - På hotellet.
Varför kan du inte bo här?
Du snarkar och din hund gillar mig inte.
Varför i helvete sa du inte att du skulle komma?
Paula sa att en överraskning skulle göra dig gott.
Ja, jag vet. Du pratar med min kusin bakom ryggen på mig.
Du berättar ju inget för mig, så vad ska jag göra?
Jag har dåligt samvete för att jag inte kom tidigare.
Med all rätt. Jag hoppas att du har svårt att sova.
Jag har faktiskt svårt att sova.
Jag lägger en förmögenhet på terapi på grund av dig.
- Bra. - Jag har till och med bytt psykolog.
Har du? Det har jag också.
- Jag har en slags andlig guide nu. - En andlig guide?
Ja, en schaman från Amazonas som bor i Vallecas.
Jag köpte lite saker på flygplatsen.
Det är riktigt fin whisky.
Vad trevligt.
- Och... - Vad är det här?
Det är en teckning från mina barn.
Du förstår, det är just sånt här som vi måste undvika, för annars...
Hur många där kan du stanna?
- Fyra. - Bara?
Ja, jag måste vara tillbaka på måndag.
Har vi pengar? Jag är pank.
Ja, vi kan göra precis vad du vill.
Hörde du? Vi kommer att ha roligt ihop.
Du är inte här för att övertala mig till nåt, va?
Bli inte så defensiv, Julián.
- Paula bad dig övertala mig, va? - Nej, jag kom för att få träffa dig.
- Dessutom... - Dessutom?
Det är sant att när du sa vad du hade beslutat...
Jag tänkte att vi kanske kunde prata om det.
- Jaså? - Ja. Kan vi inte det?
Du kan åka hem till Kanada nu genast. Flyg hem till dina pingviner.
Ta chokladen och whiskyn... Nej, jag behåller whiskyn.
Åk hem. Om du skyndar dig så hinner du med vändande flyg.
Fan för dig!
Vet du hur mycket min biljett kostar?
Jag stannar i fyra där. Du får stå ut med mig.
Gå med din farbror. Ni två har nog mycket att prata om.
Jag kommer om 20 minuter. Jag har en tid hos doktorn.
Är du en vän till Julián?
Ja. Hur så?
Ge honom det här. Han beställde det för länge sen, men vi ses aldrig.
Okej.
- Det kostar 50 euro. - Ja, självklart.
Här.
- Mår Julián bra? - Ja, han är hemma.
Bra. Det är bara det att jag inte har sett honom på flera där.
När jag såg dig med Truman tänkte jag att han kanske hade blivit sämre.
Nej, han mår bra.
Bra. Det gläder mig.
- Hälsa honom från mig. - Det ska jag.
Och?
- Jättebra. - Verkligen?
Vänta lite.-Kom här, Truman.
Kan jag lämna honom en stund? Jag är strax tillbaka. Tack.
Min granne. Hon passar honom jämt. Ska vi gå?
- Promenera? - Ja.
Jag måste till veterinären först. Det är rätt nära.
Okej.
- Vilken ska jag sätta upp? - Varför?
- För att adoptera bort honom. - Ska du ge bort Truman?
Självklart. Vad ska jag annars göra?
- Din kusin då? - Nej, inte Paula.
Hon bor i en liten lägenhet och har katt. Jag är faktiskt orolig.
Jag har inte berättat det för honom än.
- Vad? - Vad som ska hända.
- För vem? - Truman. Jag berättar allt för honom.
Hundar är inte växter, Tomás. Du anar inte. De har personlighet.
Ja, jag förstod det. I parken frågade Truman mig om björnarna i Kanada.
Du ser.
Tomás, jag har två barn.
En av dem heter Truman.
- Julián, han tar emot dig nu. - Tack.
Hej, Julián. Förlåt att jag har så ont om tid.
Som du ser så har jag en undersökning.
- Tack. Förlåt. Tomás, min vän. - Hej.
- Jag har bara en fråga. - Låt höra.
- Är det hans tass igen? - Nej, hans tass är perfekt.
Jag ville fråga dig om nåt helt annat.
Låt höra.
Hur tror du att hundar upplever förlust... sorg?
Du menar om nån dör?
Deras ägare, till exempel. Hur kan vi hjälpa honom?
Precis som när djur blir övergivna så lider de av separationen.
Vad kan hända med honom?
- Vill ni sätta er? - Ja.
Nej, det är okej.
Han kan bli lite reserverad -
- och få psykosomatiska reaktioner -
- som matsmältningsbesvär och irritabelt beteende.
Jag letar efter en familj som kan adoptera honom.
Vad tycker du? Ska jag försöka hitta en ensam man, som jag -
- eller nåt helt nytt, som en familj med barn?
Jag vet faktiskt inte, Julián.
Tror du att han kan vänja sig vid att bo med andra hundar?
Han är inte van vid det. Det är bättre om han slipper lära sig nya vanor.
Det är viktigt att han känner sig riktigt omhändertagen och älskad.
En sista sak... När jag måste lämna honom definitivt -
- ska jag då ge honom en av mina tröjor -
- eller kläder med min doft? Vore det en bra idé?
Om han har sina egna saker, som en filt att ligga på -
- en boll, en leksak, så är det bra.
Jag är osäker på det med dina kläder.
Jag kan fråga en kollega som är djurpsykolog vad han tror.
Det hade gjort mig mycket glad. Jag gör allt för att hjälpa honom.
Jag vill också betala för flera besök i förskott.
Jag vill att hans nya ägare ska gå med honom till dig.
Även om han hamnar långt härifrån så ska de gå hit med honom.
Oroa dig inte, Julián. Vi ska ta hand om honom.
Han får det bra, det lovar jag dig.
Tack, tack så mycket.
- Hej då. - Tack, hej då.
Förvarna mig före nästa scen av det där slaget. Okej?
Jag ska berätta nåt viktigt.
Det enda som betyder nåt här i livet är relationer.
Kärlek. Familj. Du och jag. Truman och jag.
Jag behöver frukost för att orka med dagen.
Vem hade trott att vi skulle vara vänner i så många år?
Jag hade inte trott det.
Vet du det viktigaste som jag har lärt mig av dig?
Vad du har lärt mig i alla år utan att veta om det?
Varför fortsätter vi inte att gå?
För att jag säger nåt viktigt. Kan du inte vänta lite?
Varför är du här?
Jag vill ha frukost för att stå pall.
Vad är det viktigaste som du har lärt dig av mig?
Du väntar dig aldrig nåt i gengäld.
Du vill aldrig ha nåt tillbaka.
Du är generös. Det är inte jag.
Tack.
- Och mig? - Vad?
- Vad har du lärt dig av mig? - Ingenting. Absolut ingenting.
Kanske olagliga saker...
Att vara modig.
Du har alltid tagit tjuren vid hornen.
Som nu.
Du ser, bara det här har redan gjort resan från Nordpolen värd det.
- Förlåt att jag är sen, Julián. - Ingen fara, doktorn.
Jag vet att du hellre hade träffat min söta kusin -
- men min vän är här på besök och jag kan inte skaka honom av mig.
- Han har rest hit från Kanada. - Hej.
För att ta farväl.
Då så...
Som jag sa till dig så ska vi börja på en ny cellgiftsrunda.
Vi byter medicin för att se om det har bättre effekt på tumörerna.
Som jag sa sist så ska du få en tid till en skiktröntgen -
- så vi ser hur långt de nya tumörerna i levern har spridit sig.
Kan du komma i morgon eller i övermorgon på provtagning?
Så tar vi skiktröntgen på fredag.
Nej. Jag kom för att berätta att jag inte kommer tillbaka.
Julián, när vi pratade om provsvaren häromdan -
- så gav jag dig intrycket att...
Vi har gjort allt vi kunde, va?
Ja.
Vi har kämpat hårt de senaste månaderna, va?
Jag vill inte under tiden jag har kvar ränna ut och in på sjukhuset.
Jag kommer att sakna sköterskorna väldigt mycket, men...
Jag har fått nog.
Jag har kämpat mot lungcancern i ett år nu -
- och när jag tog en liten paus -
- så invaderade den lille jäveln hela min kropp.
Vad tjänar det till med mer cellgifter?
Om jag börjar behandlingen igen kommer jag då att bli botad?
Jag vet att folk inte brukar fråga sånt, men jag gör det.
Blir jag botad?
Nej. Jag tror inte det.
Jag dör vad jag än gör, va?
Ja.
Varför skulle jag då fortsätta?
För att vinna lite tid, Julián.
Självklart. Hur mycket tid snackar vi om?
Du lovade att hålla tyst.
Tror du att jag flög ända hit för att hålla tyst?-Hur länge?
Det är svårt att säga, men det går fortare utan behandlingen.
Det är kanske värt det.
Jag har redan fattat beslutet. Det vet du.
Ibland fattar vi impulsiva beslut.
Men efter att ha tänkt igenom det ser man annorlunda på det.
Jag har tänkt igenom det i ett år.
Det var du som precis kom hit, Tomás. Inte jag.
Jag skulle ha tagit med min kusin.
Om vi inte börjar med cellgifterna, hur länge till kan han hålla ut?
Det är svårt att säga...
Det beror på hur sjukdomen gestaltar sig i slutstadierna.
- Självklart. - Måste jag skriva på några papper?
Nej.
Jag skriver en rapport till ledningen och förklarar ditt beslut.
Och om du vill så kan vi ses om två veckor och se hur du mår då.
- Är vi överens? - Ja. Skriv ut all medicin du kan.
Då så...
Här. Det är en kass film som jag har gjort, men du gillar ju deckare.
- Det behövde du inte, Julián. - Nej, jag vet.
Tack för allt, doktorn. Hej då.
Det var inte meningen att förebrå dig där inne.
Vi gör alla vårt bästa. Okej?
Det är ingens fel.
Jo, det är min frus fel.
Hon tvingade mig att åka. Jag ville inte.
Jag visste att det var nåt.
Tror du att jag ville följa med?
Nej, antagligen inte.
Hon sa att om jag inte åkte nu så skulle jag få ångra det sen.
Så jag hade inget val.
- Vart ska vi? - Och äta. Var du inte hungrig?
Vi ska till en väns restaurang. Betala.
Tack.
Vart ska du nu, Tomás?
- Hej. - Hej.
Jag letar efter böcker om djurpsykologi.
Husdjur. Hundar.
- Beteendemönster... - Ja. Följ mig.
Alla våra böcker om djur och husdjur står här.
Här finns böcker om kost, hundbeteende, hälsa...
- Det här är allt vi har. - Kanon, tack.
Den här ser bra ut, va?
Jag ger dig de här två. Okej?
Tack. Och den här?
"Döden, en ny början."
"Författaren visar oss att döden är en upplevelse som liknar födelsen."
Visst låter det intressant?
Den här.
"Dödshjälp".
Om jag skulle till Thailand hade jag köpt en karta. Det här är samma sak.
- Jag känner mig lite yr. - Då går vi. Kom.
Vem är det?
En som har valt att ignorera mig.
- Han kanske inte såg dig. - Jo då, men han låtsas inte se mig.
Han är skådis. Vi har jobbat ihop.
Han är inte riktigt en vän, men... Och hans fru såg mig också.
Ja, men... Varför ville de inte säga hej?
För att folk inte vet vad de ska säga till mig.
De känner lukten av död och blir rädda. De vet inte vad de ska göra.
De undviker mig. Det är säkert mer normalt.
- Kan vi byta samtalsämne när vi äter? - Ja. Förlåt.
- Jag kommer strax. - Julián.
- Gerardo. - Julián! Hur är det?
Inte för min skull...
- Hur är det med allt? - Bra, mycket bra.
- Roligt att höra. - Hon är överhopad av arbete.
Inte jag, men... Du då? Är du på teatern?
- Ja. - Vi tittar in nån gång.
Vänta inte för länge. Min tid är snart slut.
Vi får se när vi kan... Äter du här?
Ja, vid bordet där borta.
Vi kom nyss. Vi såg dig inte.
Jo, ni såg mig. Men ni låtsades inte göra det.
Sluta, Julián.
Jag ber dig inte ringa och fråga hur jag mår -
- men om vi springer på varandra som i dag -
- så skulle jag uppskatta ett hej, en kram och lyckönskningar.
Jag tror inte att vi träffas igen.
Jag ska lämna er ifred. Jag vill inte besvära er.
Känns det bättre?
Mycket bättre.
Paula. Paula. Kom igen.
Är ni inte goda vänner?
Jag ber dig, gå nu. Hör nu på vad jag säger.
Min mor kan komma när som helst.
Om hon ser oss så här är vi illa ute.
"Varför bultar mitt hjärta så" -
- "när jag skriver till dig?"
"Förtvivla icke. Din vän Cécile."
Har du nånsin funderat på att flytta tillbaka?
Nej, aldrig.
- Du är tvärsäker på saker och ting. - Visst verkar det så?
Har du funderat på att återvända till Buenos Aires?
Jag var där i fjol när mitt ex och jag separerade...
Jag övervägde det, men det är omöjligt.
Att skilja Valentina från hennes far vore fel.
Han får snart ett nytt barn och Valentina är glad att hon får en bror.
Det är rätt åt mig som blev ihop med en spanjor.
Tack för att du besvarade alla mina mejl under alla dessa månader.
Visst är jag en effektiv sekreterare?
Vad sa doktorn till honom?
Tror du att han kan tänka om?
Nej. Han gick faktiskt till doktorn för att ta farväl.
Har du inte försökt prata med honom? Han lyssnar på dig, Tomás.
Jo...
Jag försökte.
- Men... - Men vad?
Jag hade inga bra argument.
Jag visste inte att de var nödvändiga för att leva.
Vad kunde jag göra?
- Bli inte arg nu. - Nej, jag är inte arg, jag är trött.
Julián har många vänner. De bjuder honom på fester.
Men sen har alla sina egna liv.
De riktiga vännerna är långt borta. Eller kommer bara på besök.
Nej, du har rätt. Och jag är ledsen.
Det tog mig lång tid att komma.
Han är den första av mina vänner som ska dö och...
Jag vet inte hur...
Jag har en present till dig. Choklad.
Men jag ger det till Truman.
Ja, Julián, vad är det?
Vad tror du? Jag sover ju.
Klockan är fyra på morgonen.
Nej, nej, jag vill inte prata.
Okej...
Varför ska jag öppna fönstret?
Så du känner lukten av marijuanan som du gav mig. Den är fantastisk.
Jag blev så hungrig... Kom hit. Är inte du hungrig?
- Jag vill inte äta, jag vill sova. - Ja, jag med, men jag kan inte.
När jag till slut somnar så drömmer jag.
Mest om mina föräldrar.
Jag läste en av de lärorika böcker som du gav mig.
Det står att det är normalt att drömma om de döda i min situation.
Vet du varför?
Ja. Nej, jag minns inte just nu.
Det är ett sätt att omedvetet förbereda sig för resan.
Att tänka på vilka som ska möta oss.
- Ska de möta dig? - Visst.
Jaha. Var ska de möta dig?
Jag vet inte än. Jag har inte kommit längre än till det första kapitlet.
Vem skulle du vilja kom och mötte dig?
Min mamma, antar jag.
Eller Marilyn Monroe.
Jag kom aldrig så bra överens med min pappa -
- men det hade gjort mig trygg om han kom.
Mamma var så flaxig, så hon kommer säkert sent eller går vilse.
- Var inte du ateist? - Jo, förut, men inte nu längre.
Jaha...
Okej. Jag ska fortsätta läsa nu.
Sov gott. Tack för att du kom.
Jag älskar dig.
God morgon. Här är er frukost.
Ställ den där. Tack. Jag beställde äggröra och apelsinjuice.
Det äter man väl till frukost i Grönland?
Jag ska bada Truman. Han har inte badat på länge, jag har inget badkar.
Och Paula låter mig inte göra det i hennes. Jag vet inte varför.
Skynda dig. Vi ska träffa en adoptivfamilj.
- Vad heter din son? - Sasha.
Vi adopterade honom från Ryssland. Han var tre år.
- Har du haft hund förut? - Nej, men vi har övertalat min fru.
Sasha är jätteglad för det.
- Nå, Truman, tycker du om huset? - Det är jättefint, jättefint.
Jag sa att vi aldrig har haft hund.
Nej, vi hade katt. Det är bättre med katt, särskilt i en lägenhet.
Men sen vi flyttade hit har jag ingen ursäkt.
- Han verkar väldigt väluppfostrad. - Och ren. Han gick i privatskola.
Jag har svårt att hitta nån som vill ha honom. Nästan alla vill ha valpar.
- Det blir inte ett problem för er? - Nej, det ingår i terapin.
Terapin?
Ja, vi ska adoptera ett djur som vi adopterade honom.
Identifieringen mellan dem kan vara välgörande för Sasha.
- Visst låter det intressant? - Ja, väldigt.
- Varför vill du göra dig av med honom? - Nej...
Jag ska ut på en lång resa och jag kan inte ta med honom.
Du kan komma och hälsa på honom när du kommer hem.
Tack. Det vore trevligt.
Du ska se när du träffar Sasha.
Det är så tyst här. Det är som om vi inte var i Madrid.
Varför inte lämna honom här hos oss? För att se hur det går.
- Just nu? - Ja. Vi ser om de kommer överens.
Jo, jo, men jag tog inte med nåt. Inte ens hans tandborste, pyjamas.
Jag tycker att det är en bra idé. Inte sant?
Vi är ju ändå här. För att se hur Truman reagerar.
- Jag vet inte. - Varför inte?
- Kanske en annan dag.
Vi tar väl hand om honom.
Han är inte van att sova ensam. Eller ute.
Han kanske kan sova i pojkens rum.
- Visst. - Han dricker mycket vatten.
Ni kan ge honom hundmat, men jag brukar koka ris -
- och lägga i små bitar rött kött. Han älskar det.
Och muffins.
- Muffins? - Ja.
- Kaffe? - Ja.
Okej... Jag ringer i morgon och hör när jag ska hämta honom.
Eller så kommer vi över med honom.
- Trevligt att träffas. - Ja.
Uppför dig nu, Truman. Skäm inte ut mig.
- Hej då. - Hej.
Kom nu. Kom.
Jag har haft honom i många år.
- Vi sover och duschar ihop... - Så, så.
I natt sover du hos mig. Jag vill inte sova ensam.
Du kan sova i soffan. Var du vill.
Vad ska vi göra här?
Du kan vänta i parken. Det blir inte roligt.
Vem sa du att du pratade med?
En kvinna. Jag pratade med henne för ett par veckor sen.
Jag sa att jag skulle titta in.
Det var väl Beatriz. Hon är ledig i dag. Jag hjälper dig.
- Jag behöver ett kostnadsförslag. - Vilken begravning? Vem är den döda?
- Jag. - Åh...
Det blir jag. Han följer med mig och hjälper mig med processen.
- Jag beklagar. - Tack.
Ett ögonblick bara.
Kan du följa med mig?
Vad avtalade du med min kollega?
Ingenting faktiskt. Jag vet inte -
- om jag vill jordbegravas eller kremeras.
Jag förstår. Det är ett väldigt personligt beslut.
Och det kostar ungefär lika mycket.
Det beror på materialkvaliteten både på urnor och kistor.
- Har du en familjegrav eller gravplats? - Nej.
Nej.
Vi har urnor för förvaring av askan i hemmet -
- så den står framme. Det är urnor av olika design med många fina detaljer.
Vi har också nedbrytbara urnor som begravs precis som kistorna.
Och till slut har vi urnor av salt som löses upp i havet.
- Nej, inte i havet. - Inte?
Vi har en vit porslinsurna med guldkanter.
Med guldfärgade prydnadsband som gör urnan lite högtidlig.
Ursäkta, jag har en fråga... Är de inte lite små?
Ryms all aska i den?
Ja, självklart. Till slut återstår...
...bara lite grann.
Jag ska nu visa dig minnesbladen och korten.
Vi kan föreslå ett urval dikter.
Vissa kort spelar musik när man öppnar dem.
- Musik? - Ja. Klassisk musik är populärt.
Vi sköter också blommorna -
- och ceremonin, religiös eller ej.
Om du vill ha levande musik så har vi en liten kvartett.
Vad mer? Just det...
Vi gör dvd: Er med foton och bilder på personen -
- som visas under ceremonin.
Jag skulle bli glad om du kan skicka mig flera kostnadsförslag -
- och vad som ingår i dem. Kan det göras via mejl?
Ja, självklart. Jag ska skriva in dina uppgifter i datorn.
- Ja. - Den här vägen.
- Jag kan ge dig pengar. - Nej.
Du kommer att behöva dem.
- Hur mycket har du på banken? - På banken? Ingenting.
Jag har skatteskulder och de bara tar dem.
Allt jag har ligger i en kakburk.
Jag säger inte var. Jag vet inte om jag kan lita på dig.
Jag erbjuder det inte igen.
Du... Innan du åker och utan att jag ser det -
- så kan du lägga lite pengar till mig nånstans. Och det är allt.
Om jag träffar Marilyn ska jag berätta för henne om dig.
- Vad gör du? - Inget.
- Sätter han sig? - Ja, han sätter sig.
Vem är det?
En vän.
En vän?
- Vad har du gjort? - Jag låg med hans fru.
Kort därpå skilde de sig.
Han kommer hit. Om jag var du så hade jag slutat spela dum.
Julián?
- Hej, Luis. Hur är det? - Bra.
Det var länge sen. Kom du precis?
Ja, vi kom nyss. Jag var osäker på om det var du.
- Hur är det med dig? - Jättebra. Jag jobbar som vanligt.
- Bra. - Har du kvar din studio?
Ja. Jag har en fransk partner nu. Han fixar mycket jobb åt mig.
Roligt att höra.
Julián, jag är hemskt ledsen för det som händer med dig.
Jag hörde det nyligen och jag beklagar att du går igenom det.
Jag ville bara säga det. Jag tänker på dig ibland.
Tack, Luis.
Håll humöret uppe. Jag ska låta dig äta nu.
Tack.
Ursäkta mig att jag stör. Jag skulle gå och...
Jag ville säga hej då.
- Det här är Mónica.-Julián. - Trevligt att träffas.
Tack för att du sa hej förut.
Efter det som hände så väntade jag mig inte att du skulle hälsa.
Jag är väldigt tacksam. Jag är mycket rörd och vill be om ursäkt.
- Nej, det behövs inte, Julián. - Jo, det behövs verkligen.
Jag vill be om ursäkt för att du var min vän -
- och det jag gjorde var bedrövligt.
Och jag ber särskilt om ursäkt för att jag inte bad om ursäkt då.
Jag kunde ha gjort det, va?
Jag godtar din ursäkt. Tack.
Men om det inte hade hänt så hade jag inte träffat Mónica.
- Hon är gravid. - Är det sant? Vad roligt.
- Grattis.-Hon är gravid. - Grattis.
- Tack. - Då tar jag tillbaka min ursäkt.
Förlåt.
Hej då.
Du är som en utdöd art. Du vet det, va?
Du kan stoppa upp mig och ställa mig i en monter.
Bra idé. Och få tillbaka pengarna som du är skyldig mig.
Herr Alfredo, hur är det?
- Stör jag? - Du stör aldrig.
Min vän Tomás besöker mig några där. - Herr Alfredo äger teatern.
- Trevligt. - Teatern har ingen ägare, Julián.
Sätt dig.
Jag har hört om din sjukdom.
När jag hörde det för en vecka sen så började jag gråta.
Och jag har inga tröstande ord.
- Tack. - Men...
Jag blev också arg på dig.
Jag blev arg, för jag tyckte att jag skulle ha fått veta det först.
Vi är vänner. Inte sant?
Jo, självklart.
- Vem gav dig ditt första jobb här? - Det gjorde du, herr Alfredo.
Och då var det ingen som anställde argentinska skådespelare. Ingen.
Jag ville inte göra dig ledsen.
Jag vet, jag vet, käre Julián.
Julián, det du behöver nu är vila.
Stanna hemma, låt andra ta hand om dig.
Jag måste se till att hålla den här båten flytande -
- så alla kan få betalt i månadsskiftet.
Det har varit väldigt svårt att hitta nån annan.
Han blir inte lika bra som du, men han har lärt sig sina repliker.
Vi har avtalat att han börjar i månadsskiftet.
Så du har ett par där på dig för att ta farväl.
Du förstår, eller hur?
Jag tänker på dig hela tiden.
Vad hände?
Jag tror att han avskedade dig.
Allt går åt helvete.
Argentinsk rock.
- Paula. - Du pratar med henne.
Hon vill få dagens rapport. Du svarar. Ni kommer bra överens.
Paula. Hej.
Ja, han mår bra.
Eremitageteatern maj 1983.
God morgon, det är Julián. Ja, hundens ägare.
Nej, jag ville bara veta hur dags jag kan hämta honom.
Har han ätit? Ja.
Perfekt. Inga problem.
Jag förstår...
Nej, det är inte alls nåt problem.
Okej. Bra. Tack.
Vi ses i morgon.
- Vad är det? - Ingenting...
De frågade om han fick stanna en dag till.
Den ryska pojken kom hem sent i går och de har umgåtts väldigt lite.
- De vill ta med dem till parken i dag. - Men det är väl bra, inte sant?
- Det betyder ju att det går bra. - Ja, jag vet inte... jo, kanske.
Vad vill du göra? Vilka överraskningar har du på lut för mig i dag?
Inga. Jag skulle hämta Truman... Och det är allt.
Hur gammal är din son?
Nico?
- 21. I morgon blir han 22. - I morgon?
Vi kan bjuda honom på mat. Vi firar det.
- När? - I dag, om du vill.
- Om jag vill... Det vill jag ju, men... - Om du vill vara ifred med honom...
Nej, nej, han vill träffa dig.
Jag använder dig alltid som förebild. Jag vet inte till vad, men det gör jag.
- Vi köper väl biljetterna på nätet? - Vilka biljetter?
- Till flyget. - Vilket flyg?
- Nicolás bor i Amsterdam, Tomás. - Bor Nico i Amsterdam?
- Han pluggar där. Det sa jag ju. - Det har jag glömt.
- Vill du åka dit och äta med honom? - Det var din idé.
Jo, jo, men jag visste inte att han var i Holland.
Vad är problemet? Det är nära, vi är snabbt tillbaka.
- Vad? - Ska vi flyga dit, äta och flyga hem?
- Är inte det en bra idé? - Jo, och väldigt originell.
Du frågade vad jag ville göra.
Jag sa: "Jag vill åka till Amsterdam och träffa Nicolás, min son."
Han fyller år i morgon. Att lämna Madrid gör mig gott.
Men om det inte är sant att vi kan göra precis vad vi vill...
- Du sa ju att vi hade pengar. - Just det.
Och...?
Oroa dig inte. Jag åker när du har åkt hem.
Vi kan göra mackor och gå till parken och ro.
Vi kan hyra en roddbåt. Vi får jätteroligt. Lugn bara.
- De har inte ens kaffe eller vatten. - Jag sa ju det.
Kanske om jag visar dem min journal...
- Har jag sagt tack? - Ja, mitt ben värker.
Hur är det med Nico? Hur tar han det?
Han mår bättre nu.
Han pratar inte så mycket om sina känslor.
Han är inte lik mig i det avseendet. Men han klarar sig.
- Han vet ändå inte hela historien. - Vad vet han inte?
Han tror cancern är under kontroll.
Jag har inte berättat om den sista månaden, att jag vägrat cellgifter...
Varför skulle jag? Det vore onödigt. Han ska vara lugn, det kommer sen.
- Varför har du den minen? - Vilken?
- Den du har när du inte håller med. - Jag kanske inte håller med.
- Han är glad. - Jag vet.
Han är med flickvännen, bor utomlands.
Han har haft ett hemskt år. Varför ska jag göra honom ledsen?
Jag förstår inte varför folk kräver att andra också ska lida.
Han har rätt att veta.
Bad jag om din åsikt? Tror inte det.
Alla säger sin mening, ger mig råd. De har ingen jävla aning.
Skit i alla andra. Jag betalade resan och säger min mening om jag vill.
När du är döende, ring mig så kan vi prata. Skit ner dig!
Julián?
Julián.
Jag läser. Stör mig inte. Jag kallar på flygvärdinnan.
Okej, förlåt. Du har rätt.
Alla...
Alla dör så bra de kan.
Vad är planen? Vad avtalade du med Nico?
Ska jag hitta en restaurang?
- Fråga efter lokal mat att fira med? - Vet inte, jag har inte hört av honom.
Va? Vet han inte att vi kommer?
Jag tror han vet. Jag lämnade ett nytt meddelande.
Om han inte är där då? Varför krångla så mycket?
Det är inte så svårt att ordna...
- Han bor ju där. - Han är kanske iväg med flickvännen.
De kan ha hyrt cyklar och cyklat till Belgien.
- Jag vet inte, Julián. - Gå och runka, så blir du lugn.
Gå och runka. Minns du hur man gör?
Jag kan be flygvärdinnan hjälpa dig.
- Vad gör du? - Letar efter båten. Det är rätt gata.
Men jag vet inte var hans båt här. Jag tror att det är den här.
- Bor han på en båt? - Ja. Vi får se.
Är Nico hemma?
Nico? Nej, jag har inte sett honom i dag. Han gick tidigt.
Ska jag tolka? Han är inte här, han gick tidigt.
- Skulle han till universitetet i dag? - Tror det, jag ser inte hans cykel.
Han cyklade. - Det här är hans pappa.
Hans pappa? Hej, hur är det?
Hej. Bra, bra.
Hur kommer man dit?
- Var har han undervisning i dag? - På UVA på Binnenhofstraat.
- Är det långt dit? - Nej, fem stopp med spårvagnen där.
- Okej. Kan du skriva ner det? - Visst.
- Tack. - Vart ska han nu?
Han ska skriva ner adressen. Han sa att vi kan ta spårvagnen där.
Jag slår vad om att de röker gräs, hör musik och knullar hela dagarna.
Jag avundas dem. Att vara ung är bäst.
- Här. Där är spårvagnen. - Tack. Hej då.
Vi är kanske här av en anledning.
Du har kanske rätt.
Om att jag borde berätta allt för Nico. Jag borde göra det.
Vore det inte bättre om ni två var ifred?
Då kan ni tala lugnt. Jag säger hej, men sen går jag. Ni kan äta lunch.
Nej, jag tror det är bra att du är med.
Jag signalerar när det är dags, så kan du gå och röka.
- Jag röker inte. - Gå på toa då. Jag vete fan.
Vad då för signal? Hur då? Så att jag inte...
En gest. Nåt enkelt.
- Inget mer. - Okej.
Nico, har du hört mina meddelanden?
I Amsterdam. Det sa jag ju. Nu på universitetet.
I stora hallen.
Va? Ser du mig? Var är du?
- Pappa. Vad gör du här? - Ge mig en kram.
- Vad är det? Vad är fel? - Ingenting, ingenting är fel.
- Jag kom med Tomás. Minns du Tomás? - Ja.-Hej, Tomás.
Han är i Amsterdam på kongress.
Han bjöd med mig. Och så fick jag ju träffa dig.
- Du fyller år i morgon. - Ja. Varför sa du inget om det?
Det kom så plötsligt. Och jag ville överraska dig.
- Jag lämnade ett meddelande. - Jo, men överraskningar...
- Jag har inte hört meddelandena. - Nähä.
Jag tänkte att vi kunde gå ut och äta lunch och fira lite.
Jo, men jag har andra planer och sen har jag en tenta.
Och i kväll ska vi på konsert...
Om du hade ringt innan...
Lugn, det är ingen fara. Vi umgås så länge du kan.
Att få se dig räcker för mig. Jag kan flyga hem nu genast.
Hur mår Truman? Är tassen bättre?
Ja, han mår bättre. Allt är bra. Allt är bra.
Jag skulle äta lunch nu. Om ni vill ha nåt snabbt...
- Sophie kommer. - Perfekt.
Jag kom för att träffa din flickvän. Jag känner ju redan dig. Kom.
- Hej. Är allt bra? - Ja då.
- Kan vi sitta här? - Ja.
Vilket fint ställe. Går du alltid hit?
Ja, ibland. Deras wifi...
Jag träffade Sophie här.
Du gillar henne? Du satsar verkligen på relationen...
- Vad är det här? - En present.
Jag kunde ju inte komma tomhänt.
Det är en fickplunta. För whisky.
Eller vad du nu dricker. Det var Truman som valde den.
Tack, pappa. Jag dricker inte mycket, men tack.
Nico...
Vad?
Hur är det med allt? Allt bra?
Ja.
Jättebra.
Tack.
Pappa...
Jag sa allt det där förut, men jag är glad att du kom.
Jag vet.
Jag tar den här.
Vad är kongressen om?
- Vilken? - Den du är här för.
Jaha.
Robotteknik.
Jag jobbar på ett företag i Montreal som gör prototyper. Och jag undervisar.
Jag åkte dit för att ta en doktorsgrad och blev kvar. Så akta dig.
Jag stannar nog inte i Amsterdam.
Det sa jag när jag flyttade till Madrid och hur länge har jag bott där nu?
Jag tror att jag ska bo i Buenos Aires ett tag.
Varför? Jag visste inte...
Jag har bara varit där några gånger.
Hur länge har du haft den idén, den planen?
Ett tag nu.
Jag går ut och röker.
- Varför sa du inget om din fars besök? - Jag visste inte om det.
- Det var en födelsedagsöverraskning. - Vill ni vara ifred? Stör jag?
Nej, inte alls. Det är lugnt.
- Jag kan inte röka de här. - Det här är Tomás, pappas vän.
- Hej. - Hej.
- Var kommer du ifrån? - Paris.
Okej då. Vi beställer nåt, precis vad ni vill. Vi bjuder.
Ska ni stanna här länge? Ni kan sova på båten.
Det vore jättebra, men nej tack. Vi flyger tillbaka Madrid i dag.
Det var en blixtvisit för att träffa Nico och fira hans födelsedag.
Ni passar mycket bra ihop. Mycket bra.
- Okej, pappa... - Nej, det är sant.
Tack vare henne. Hon är mycket snyggare.
Fast jag föreställde mig henne annorlunda... mer holländsk.
- Jag sa ju att hon var fransyska. - Det var likadant för mig.
- Verkligen? - Ja. Nico berättar om dig.
- Pratar han om mig? - Ja, alltid.
Han berättar aldrig nåt för mig. Så jag fick komma för att träffa dig.
- Mår du bättre nu? - Ja, mycket. Tackar som frågar.
Ska vi inte ta in nåt och skåla? Nicos fyller år.
Har den äran.
- När kommer du till Madrid? - Efter tentorna. Du har redan frågat.
Just det.
Lova mig att du den här gången kommer med Sophie, okej?
Ni kan bo hos mig. Ni får vara ifred. Jag kan sova hos mamma.
- Jag skulle vilja se er två ihop. - Hur mycket har du på dig?
- Hur mycket vad? - Euro.
Nej, pappa. Pappa, nej, det behövs inte.
Jo, det behövs.
Jag har inte skickat pengar på flera veckor. Det behövs.
Ni kan äta middag på ett fint ställe.
Pengar är inget problem. Han är skyldig mig massor.
- Det är sant. - Okej, tack.
- Vi måste gå.-Tomás. - Hej då.
- Det var trevligt att träffas.
- Nöjet var mitt. Ta hand om honom. - Ja.
- Hej då. - Ett kort besök, men väl värt det.
- Ja. - Visst var det?
- Vi ses om några veckor. - Okej.
- Din tändare. - Det är lugnt.
Hej då.
Jag kunde inte. Jag försökte, men...
Det är okej. Du får en chans till.
Vänta lite. Jag ska gråta lite för mig själv.
Jag väntar här borta.
- Svarar du inte? - Nej, det är teatern.
- Har du föreställning? - Ja.
- Glömde du bort det? - Nej, det gjorde jag inte.
Men oroa dig inte. Det är inget problem.
De har ju en annan, inte sant? Jag är säker på att han svarar.
Jag ska bli full i kväll.
Och det ska du också. Du förtjänar det.
Tack.
- Vad är det? - Ingenting.
Allt det här... Det är ditt fel, vet du.
- Vilket? - Amsterdam, att han är så glad.
- Skål. - Skål.
- När åker du hem? - I övermorgon. I morgon är sista dagen.
Kom hem till mig på middag. Jag är trött på honom.
- Det är jag också. - Jag ska försöka, men...
- Jag lagar mat, oroa dig inte. - Då kanske jag kommer.
- Okej. - Okej.
Ja, god natt då.
Dina vitaminer. Glöm inte ta dem.
Var ska vi sova i natt, älskling?
Truman. Hur behandlade ryssarna dig?
Dåligt. Han är svullen och hans andedräkt stinker.
- Äter du ofta frukost här? - Nej, jag är här med en ny kandidat.
Hon kan adoptera honom. Hon ringde i morse, du snarkade.
- Det är bra med flera alternativ. - Eftersom ryssen inte vill ha honom.
- Vill han inte? - Nej.
- Varför vill han inte det? - Pojken är rädd att han ska dö.
- Är pojken rädd att han ska dö? - Ja, för att Truman är gammal.
Pojken klarar inte en förlust till. Inte ens psykologen tänkte på det.
Så nu vill de ha en valp. Eller en sköldpadda, en papegoja...
- Vad sa jag nu...? - Din man gillar inte hundar.
- Inte min man, min exman. - Förlåt.
- Min vän Tomás.-Elena. - Hej.
Har du en terrass eller en balkong så att Truman kan komma ut lite?
Jag har en uteplats med ett träd som han kommer älska. Jag älskar hundar.
- När åker ni? - Vart?
Kanada. Jag sa till henne att vi flyttar till Montreal om nån månad.
Perfekt. Jag vill fixa till uteplatsen lite.
När ni kommer till Madrid kan ni alltid hälsa på hunden.
- Tack. - Ni kan komma över på middag.
Jag beställde en öl för länge sen. Förstod du inte vad jag sa?
- Jag kommer med den nu. - Nej, jag måste gå nu, så glöm det.
Ring mig i morgon eller när du vill och kom och se på mitt hus.
Ja. Hej då.
Tack. Jag ringer dig om några där.
Hej då.
Hon är kvinna, Truman. Du vänjer dig.
- Du skojar, va? - Varför?
- Du lämnar inte Truman hos henne. - Vad är det för fel på henne?
Hon är rasist. Såg du inte hur hon behandlade servitören? Fundera på det.
Ja, jag ska fundera på det.
Vad har de gett honom att äta?
Kom.-Notan, tack.
Truman, min vän. Hur är det?
Gloria?
Himmel. Vilken överraskning!
Vad gör du här? Har du kommit hem från Kanada?
Nej, nej. Nej, jag är bara här ett par där.
Jag kom för att träffa Julián.
- Var är han? - På apoteket.
Julián sa inte att du skulle komma.
Det var ett överraskningsbesök. Och jag åker hem i morgon.
Min exfru och min bästa vän tillsammans... Vad är det här?
Gloria. Hur är det?
Bra, bra. Jag såg Truman ensam här.
- Har Nico sagt det? - Vad?
Vi var i Amsterdam i går. Vi överraskade honom.
Är det sant? Besökte ni honom?
Vi kunde inte stanna så länge, för de hade en tenta.
Men vi drack lite grann, åt lunch och firade.
Vi pratade.
Bra, Julián. Vilken lättnad för mig. Jag visste inte hur jag skulle göra.
Nico ringde mig i helgen. Jag vet att du ville säga det -
- men han frågade och frågade. Han insåg att nåt var fel.
Så jag sa det till honom.
- Sa han inte det? - Jo då.
Jag berättade om ditt beslut, så att han var förberedd.
- Jag är ledsen om... - Nej, nej. Lugn, lugn.
Vi pratade inte så mycket för Sophie var där.
Men... allt var bra.
Roligt att höra. Nico behövde träffa dig.
Han blev ledsen och ville ringa dig, men vågade inte ta det på telefon.
- Jag förstår. - Han har följt alla prov du har tagit.
Nico lovade oss att komma med Sophie till Madrid snart.
Vi får hoppas det.
Nej... Jag måste gå. Det var roligt att se dig, Tomás.
- Var rädd om dig. - Du med.
- Ring mig om du behöver nåt. - Visst.
De oskiljaktiga vännerna.
Kom.
Julián? Vi går.
Tack.
Vill du ha nåt mer?
- Är du okej? - Jag är lite ledsen.
Varför?
För att du åker i morgon.
Och jag får aldrig mer se dig.
Jag hatar avsked. Jag följer inte med till flygplatsen. Bara så du vet.
Jag vill inte att du följer med.
Vi säger hej då på gatan. Du tar en taxi och åker hem till Nordpolen.
En jättebra idé.
Varför förstod jag det inte när han kramade mig?
Varför förstod jag det inte?
Ring honom.
Ja.
Jag går på toaletten.
Det gick fort. Var du inte på toa?
Jag har kissat på mig.
Det är ingen fara, det är okej. Vi går hem.
Jag var en tjusig förste älskare. En tjusig förste älskare.
Det är jättegott, Tomás. - När ska du lära dig laga mat?
Varför? Jag bjuder hit dig på mat och du kommer aldrig.
- Du beställer ju alltid pizza. - Vad är det för fel på pizza?
Det är en speciell pizza. Den är tunn och gräddad i stenugn.
- Den är jättegod. - Han har aldrig lagat mat.
- Det kan jag tänka mig. - Aldrig.
Eftersom du är på så gott humör så ska jag berätta en sak.
Okej, kom igen.
- Inga avskedstal. - Nej, det är inget tal.
Är det en av dina hemligheter?
- På sätt och vis. - Vilka hemligheter?
Förlåt. Vi är idel öra.
Nej...
Jag har beslutat att jag inte ska invänta slutet.
- Vad menar du? - Julián.
Ingenting. Det är bara det...
När det börjar bli riktigt otäckt...
...lägger jag mig i sängen och tar några piller som en läkarvän ger mig.
- Det var bara det. - Bara det?
Varför berättar du det för mig? Varför ska jag veta det?
Fan för dig, Julián. Bjöd du hit mig för det?
Nej, nej, nej, jag har faktiskt tänkt berätta det för dig länge.
Men det avslutar det bara lite tidigare.
Vi slipper alla jävlar plågor mot slutet.
Du ska inte torka mig i röven, Paula. Inte Nico heller.
Eller ännu värre- dö på ett sjukhus -
- fullt av sköterskor som väntar på att fotografera mig.
Julián, är det för det som hände i dag?
- Nej. - Vad hände i dag?
Jag kissade på mig.
Än sen då?
Okej, det var kanske ett misstag.
Jag skulle inte ha sagt det. Ett brev hade räckt.
Du har redan sagt det. Lek inte martyr nu.
- Paula... - Det är jobbigt för mig med.
- Okej. - Bli inte arg, snälla.
Säg att det var ett skämt. Vad är det för piller?
Några piller...
Men så bra då. Hur länge har du funderat på det här?
Sen dagen då jag fick mina provsvar och de sa att jag skulle dö. Sen då.
Varför dör du inte bara och lämnar mig ifred? Om det är det du vill!
Och du då? Har du inget att säga?
Just det, du är bara på besök.
Jag är här om han vill det.
Nej, du behöver inte komma tillbaka. Jag gör det själv.
Jag ville att ni skulle veta det så att ni inte fick en chock.
Jag är glad att du berättade det.
Och jag är glad att jag kom.
Ni kan dra åt helvete. Båda två!
Det är vårt italienska blod.
Hon repar sig.
- Du kan ta den om du vill. - Det är min.
Jag vet, därför säger jag det.
- När går ditt flyg i morgon? - Halv ett.
Okej.
Då kommer jag vid tio, till hotellet.
Vi ses i morgon.
De här fyra dagarna har gått fort.
Jag tycker inte att vi har pratat så mycket.
Och jag hade velat...
Tack för kuvertet. Det är för mycket pengar.
- Ska jag gå ut med Truman? - Nej, det behövs inte. Tack.
- Vi ses i morgon. - Ja, vi ses.
Är Julián inne? Jag trodde att ni skulle gå ut så roligt som ni hade.
- Vart ska du? - Jag glömde min telefon.
- Kan du vänta lite? - Varför?
Så att vi kan säga hej då.
Hej då. Jag håller dig underrättad. Eller inte.
Du lär inte gilla det som händer snart.
Det är ingens fel. Vi gör alla vårt bästa.
Vissa mer än andra.
Du kan inte ge mig dåligt samvete.
Vet du varför? För att jag är stolt över Julián. Jag är stolt över honom.
Har du sagt det till honom?
Nej, det kunde jag inte.
Jag försökte, men jag kunde inte. Jag hade börjat gråta.
Gud förbjude.
Låt oss inte skiljas så här.
Vi förtjänar inte det.
Ska vi gå upp på ditt rum?
Ja.
Så klart...
- Jag glömde min telefon hos dig. - Ja, jag såg det.
- Har du ringt efter taxi? - Nej, vi tar min bil.
Vill ni vänta eller...? Ska vi säga hej då här?
- Ja. - Det är en bra plats.
- Vi hörs. - Visst.
Här. Och det här också.
- Vad är det? - Det är Trumans papper.
Och hans biljett.
Jag frågade bolaget om han fick resa med dig -
- men han måste flyga i lastrummet.
De försäkrade mig att du får en hundcontainer.
De tar honom när du checkar in.
Det här är alla vaccinationer som han fått genom åren, hans prover-allt.
Och det här. Det är jätteviktigt. Jag fixade det i morse.
Det är veterinärens försäkran om att Truman inte har rabies.
Det är jätteviktigt. De frågar om det i tullen i Kanada.
Förstår du?
- Här. - Julián...
Jag gav honom några piller i morse. De håller honom lugn.
Bli inte rädd om han dreglar eller ser halvfull ut.
Det är ingen fara.
Ge honom ett bad när du kommer hem. Det gör honom gott.
Och säg åt dina vikingabarn att vara snälla mot honom. Okej?
Snälla.
Truman...
Gå nu, snälla du.